ראשל"צ: סיפורו העצוב של כלב הפומרניאן ליאו
תושבת העיר רכשה את הכלב באלפי שקלים אולם כמה חודשים לאחר מכן הוא הלך לעולמו. האשה שבורת הלב תבעה את המוכר, מה פסק בית המשפט?
- י' כסלו התשפ"א
![כלב פומרניאן. צילום: pixabay כלב פומרניאן. צילום: pixabay](https://storage.gal-gefen.co.il/articles/15472_tumb_800X480.jpg)
זהו סיפור על כלב פומרניאן שהלך לעולמו בדמי ימיו כשהוא מותיר את בעליו שבורת לב. רק שלושה חודשים קודם לכן, בחודש ספטמבר אשתקד היא רכשה אותו תמורת סכום של 4,000 ₪ וכעת נאלצה להתמודד עם הבשורה המרה על לכתו. לאחר שהשלימה עם האובדן, היא הגישה תביעה על סך 33,700 ₪ לבית המשפט לתביעות קטנות בראשון לציון כנגד המוכר ודרשה לקבל פיצוי על עוגמת הנפש שנגרמה לה ועל עסקת המכר שהסתיימה בנסיבות טראגיות. לתביעה היא צירפה סיכום מחלה מבית החולים הוטרינרי ברחובות אליו הובא הכלב ליאו בחודש דצמבר עם תלונות על היפותרמיה, אפאתיות וכאבים. הוא טופל ושוחרר אולם כעבור יומיים לאחר שלא חל כל שיפור במצבו והוא לא הצליח לעמוד על רגליו הוא הובא שוב לבית החולים ושם מת במהלך ניסיונות הטיפול בו. לכלב בוצעה נתיחה לאחר המוות ממנה עולה כי הכלב סבל מפגם גנטי מולד שהוביל למותו. מנגד, המוכר הנתבע הגיש מסמכים רפואיים סותרים מהם עולה כי הבעיות הרפואיות שהתגלו בגופו של הכלב ליאו מקורן ממחלה אחרת שלמוכר לא הייתה כל יכולת לדעת עליה. השאלה הטעונה התגלגלה לפתחו של השופט רפי ארניה - מה היא הסיבה הרפואית שגרמה לפטירתו של ליאו, והאם סיבה זו הינה פגם מולד? בפסק הדין הוא ציין בין היתר: "יודגש, כי על הכל מוסכם שאין המדובר בעיסקת as is שבה למוכר אין כל אחריות כלפי הקונה ביחס לממכר. זאת משום שהנתבע העיד בפני במפורש שאין המדובר בעיסקה מסוג זה, וכי הוא מסר לתובעת בעת הרכישה שהוא אחראי לכך שליאו הינו בריא, ואם תמצא שאינו בריא היא רשאית להחזירו ולקבל לידיה בחזרה את התמורה ששילמה. התובעת לא הביאה ראיות לכך שהנמק הריאתי הינו תוצאה של פגם מולד". עוד נאמר בפסק הדין: "בית המשפט אינו מומחה וטרינרי. מעת שמובאות בפניו שתי חוות דעת סותרות הנוגעות לקשר הסיבתי בין הציסטות לפטירתו של ליאו, הרי שאין לו הידע המקצועי הנדרש להכרעה ביניהן, ולהעדפת אחת מהן על רעותה. נוכח האמור המסקנה היא שהתובעת לא הוכיחה כי הציסטות הינה הגורם בלעדיו אין לפטירתו של ליאו. חיזוק נוסף למסקנה לפיה סביר להניח שסיבת הפטירה של ליאו נובעת מדלקת ריאות ולא מהציסטות בכליות, נלמדת מכך שהראיות שהובאו בפני מלמדות שלכאורה, בעת פטירתו ליאו לא היה מחוסן במלוא החיסונים המתבקשים בהתאם לגילו הביולוגי, ושתכליתם למנוע, בין היתר, דלקת ריאות". השופט פסק: "הממצא העובדתי העולה מן המקובץ הוא שליאו לא חוסן במלוא החיסונים הנדרשים, והתובעת ידעה על כך קודם רכישתו. ברי, כי חיסון מונע דלקת ריאות, והיעדר חיסון הולם כנדרש – מחזקת את המסקנה לפיה פטירתו של ליאו נבעה מדלקת ריאות ולא מסיבה אחרת. לפיכך, התוצאה היא שהתובעת לא הוכיחה את טענתה לפיה הפגם המולד (ציסטות בכליות) הוא שגרם לפטירתו של ליאו. על פני הדברים, נראה סביר יותר להניח שהגורם לפטירתו היה הנמק בריאה הימנית אשר לא הוכח כי מקורו הוא מולד, ונראה שעל פני הדברים הוא נובע מהנמק הריאתי המודלק (שאינו פגם מולד), ולא מהציסטות בכליות. משכך, אין לה עילת תביעה כנגד הנתבע, שכן הנמק הריאתי אינו בתחום אחריותו החוזית. התובעת טענה בדיון בפני כי בנוסף לאמור לעיל ליאו לא היה כלב גזעי. טענה זו לא הופיע בכתב התביעה. אמנם, בכתב התביעה נטען שהנתבע התחייב כי ליאו הוא כלב גזעי, ואולם אין בכתב התביעה כל טענה כנגד הנתבע המצביעה על כך שהפר התחייבו או הצהרה זו. מכל מקום, התובעת אף לא צירפה כל ראיה המוכיחה טענתה זו, ולו בקושי". למרות שהחליט לדחות את התביעה השופט לא פסק צו להוצאות בשל התחשבות במצבה הכלכלי והרפואי של התובעת ומשפחתה.